Uram, ártatlanok vagyunk...
ám a szívünkben nem.
Hogy egyszer karomban tartsam, feláldoznék mindent:
Becsületet.
Igazságot. Szent kötelmet. Istenem!
Ments meg önmagamtól, tisztíts meg e szerelemtöl,
hogy megvédhessem őt!
Önmagammal viaskodom.
Ó, lstenem!
Uram, a nap a mező fölött jár.
A királynénak nincsen bajnoka.
Igazságot követelek. Megillet.
Valóban.
Hadd legyek én a bajnoka!
Mivel egyetlen lovag sem állt elő, igazságot követelek.
Egyiktek sem?
Engedjetek!
Fiú, térdelj le!
Isten,
Szent Mihály,
és Szent György nevében...
lovaggá ütlek.
Állj fel, Sir...
-Perceval. -...Perceval.
Lancelot!
Az én dolgom bizonyítani a királyné ártatlanságát.
Kegyelmezz nekem, Lancelot!
A királyné ártatlan!
Nézd a törvényeidet!
Nézd, mit tettek!
-Mentsd meg őt, Merlin! -Nem akar élni.
Hozd vissza, bármi legyen az ára!
Bármi legyen az ára! Menj!
Úgy legyen!
-Életben marad? -Igen.
-És Guenevere? -Igen.
-Merlin, lesz valaha fiam? -Lesz.
Semmi rejtély? Egy szimpla igen? Ez megrémít.
De hisz a királynak folyton félnie kell, Arthur...
az ellenségtől, mely ott leselkedik mindenütt...
a vára folyosóin,
az erdeje őzjárta ösvényein...
vagy e még ágbogasabb erdőben...
idebent.
Isten hozott újra körünkben!
Foglald el ismét a helyed, Lancelot!
Uram!
Nézzétek! Sir Lancelot! Visszatért!
Többé nem megy el.
Hiányzik nekik a csatatér. Azt hiszem, nekünk is.
Eltévedtünk, Arthur.
Nem könnyű nekik a háború és a keresés kemény iskolája nélkül.
Csak a te példád tartja őket együtt, Lancelot.
Mi a lovagság legnagyszerűbb erénye?
Bátorság? Együttérzés? Hűség?
Alázat?
Mit mondasz, Merlin?
A legnagyobb?
Összeötvöződnek, mint a fémek, amikor kardot kovácsolsz.
Hagyjuk a költészetet! Egyenesen! Melyik az?
Jól van.
Az igazság az.
Igen. Az igazság, mindenek fölött.
Ha valaki hazudik, meggyilkolja a világ egy darabját.
Neked tudnod kell!
Meg kell pihennem az erdőben.
Merlin nem gyógyította meg a sebed?
Mély a seb.
Fájó lesz hiányod. Gyógyulj meg!
És térj vissza!
Látsz még távolba, Merlin?
Együtt vannak?
Igen.
Figyelmeztettél sok évvel ezelőtt.
Mit tegyek, öljem meg őket?
Többet nem mondhatok.
Az én időm lejárt.
A régi isteneknek örökre leáldozott.
Ez az ember ideje.
A te időd, Arthur.
Tudnod kell, jobban, mint valaha.
Nem.
Eljött a perc, be kell látnod, hogy...
egyedül vagy király.
És te, öreg barátom?
Látlak még valaha?
Nem.
Vannak más világok.
Ebben már nem kellek.
Ez az.
Denevérszárny, kígyóbőr.
Ez minden, amit tanultál, Morgana?
Bájitalok és kicsinyes gonoszság.
Mire jutott a világ kéretlen mesterkedéseid révén?
A pusztulás szélére.
Eltörődtem, megkoptam.
Régóta vezérlem lépteiket, vagy avatkozom az ügyeikbe,
ahogyan mondanád, túlságosan régóta már.
Ideje már elmennem.
Bocsáss meg! Hova mész?
Ahonnan jöttem.
Merlin, vigyél magaddal!
A teremtés varázsigéje! Esküdtél, megtanítasz rá.
Úgy véled, felkészültél?
Méltó vagy rá?
Az vagyok.
Méltó.
Akkor kövess engem!
Mi ez a hely?
Itt lépsz be a Sárkány tekervényeibe.
Itt született az én erőm is.
Itt minden lehetséges,
itt találkozik minden az ellentétével.
A jövő?
És a múlt.
A vágy?
És a megbánás.
A tudás?
És a feledés.
A szerelem?
Ó, igen.
Nézd!
Többet!
Mutass többet!
Mutasd a Sárkányt!
Mondd a teremtés szent varázsigéjét!
Akkor is, ha ez a tudás eléget...
és megvakít?
Égess el!
Nézz a Sárkány szemébe, és rettenj!
Elpusztítalak! Átadlak a feledésnek.
Arthur!
Excalibur! A Sárkány gerincébe!
A kard! Az ország!
Igen, Merlin. Ez az! Zökkentsd helyre a világot!
Szólítsd a Sárkányt!
Illeszd a kardot!
Mondd a teremtés varázsigéjét!
Ostoba!
Azt hitted, csapdába csalhatsz!
Téged ejt csapdába ugyanaz a varázslat, mellyel megcsaltad anyámat.
Semmi vagy.
Nem vagy sem isten, sem ember.
Keresek egy férfit, és egy istent hozok a világra.
A király kard nélkül!
Az ország király nélkül!
Szeress!
-Guenevere... -Felejts és szeress!
Egy fiú fogant bennem, királyom...
Öcsém!
Megölhetnélek most, öcsém.
De azt akarom, lásd, hogy a fiunk király lesz.
Isten, óvj meg bennünket Morganától!
És óvj meg szentségtelen gyermekétől!
Meghalt?
Nem, él.
Egy lovag!
Segíts rajtunk!
Segíts, kérlek!
Meghalunk. Meghalnak a gyerekeink.
Hol van a király?
Kérlek, segíts!
Meg kell keresnünk, mi elveszett.
A Grál...
Csak a Grál teremthet újjá levelet és virágot.
Keressétek...
az erdők labirintusában...
annak határán, mi...
idebent van.
Csak a Grál hozhat megváltást.
Kutassatok!
Keressetek!
Mit keressünk?
Ómeneket...
jeleket...
kövessetek!
A király szólott.
Útra kelek a Keresés nevében.
Megleljük a Grált vagy meghalunk!
Megtaláltad? A Grált.
Én vagyok, Perceval.
Sohasem találjuk meg.
Gawain!
Azt keresed, mit Arthur kért?
-Amit Grálnak neveznek? -Azt.
Akkor kövess!
Ők is azt keresték, de nem voltak elég ügyesek.
Mordred, szép, okos fiam!
Átkeltél a nagy pusztaságon.
Éget a szomjúság.
Igyál!
Tíz éve és egy napja keresel.
Olyan régóta?
És mondd...
megtaláltad, amit keresel?
Nem találtam, csak bánatot és halált.
Nem hittem, hogy újra nevetést hallok,
míg meg nem láttam a fiút.
A Grált ígérte nekem.
Itt van?
Túl kitartóan kerested.
Pihenj hát!
Igyál, és maradj velem!
Bors! Te itt vagy!
Meliot! Te is!
És élsz!
A Grál nem létezik, a jó lovagok tudják már.
Helyette engem szolgálnak.
Sok gyönyörűség van a világon, sok serleg, melyböl ihatsz,
és mind a tiéd lehet. Igyál!
Nem!
Ő nem jó semmire, anyám.
A fához vele!
Ne!
Létezik a Grál!
Mi a Grál titka?
Kit szolgál vajon?
Arthur, a titok kéznyújtásnyira volt.
Cserbenhagytalak.
Mikor leszek király, anyám?
Amikor eljön az ideje, elküldelek apádhoz.
Elveszed majd, ami a tiéd, és te leszel a király.
Se lándzsa. Se kard.
Se nyíl.
Se kopja. Se tőr.
Ember kovácsolta fegyver...
nem árthat neked, míg e páncélt viseled.
Üzensz valamit kedves öcsédnek, az apámnak?
Te vagy az üzenet.
Ne közelebb, Mordred!
Eljöttem azért, ami az enyém, apám.
Mutasd magad!
Az országot nem adhatom...
csak szeretetem.
Az az egyetlen, ami nem kell nekem.
Elbuktak a Keresés lovagjai.
Halott mind.
Te is halott vagy.
Visszajövök és erövel elfoglalom Camelotot.
Uryens!
Tagadd meg őt, és megkegyelmezek.
Soha!
Legyen hát!
Uryens...
Nem mertem segíteni.
Perceval, sose add fel a keresést!
Láttam a Grált, Uryens.
Elérhettem volna.
Elbuktam.
Te maradtál utolsónak. Próbálkozz újra!
Nem vagyok méltó.
Meg kell...
Figyelj!
Kövesd!
Szólítanak.
Körös-körül halál!
Halál mindenütt!
Mindannyiatokat elér a halál,
mert az életünk örökös társa, amint átgázolunk...
ezen a komor...
és tragikus tájon, a halál árnyékának völgyén.
Nézzétek a nagyszerű lovagot!
Békét és bőséget ígértek.
És mi jött helyette?
Éhség és nyavalyák.
-Lancelot, te vagy az? -És halál.
A büszkeségük miatt, és a bűneik miatt...
-Perceval vagyok. -...Isten elhagyott bennünket.
Magukat tették meg Istennek...
és Krisztus elhagyott bennünket.
Lancelot, nem segítesz? Térj vissza, Lancelot!
Szüksége van rád!
Nem adhatom fel a reményt.
Másom nem maradt.
Mi a Grál titka?
Kit szolgál vajon?
Téged, uram.
Ki vagyok én?
Uram és királyom.
Te vagy Arthur.
Ráleltél a titokra,
melyet elveszítettem?
Igen.
Te egy vagy az országgal.
Egy vagy az országgal. Igyál!
Elsorvadok.
Nem tudok meghalni és nem tudok élni.
Igyál a serlegből! Újjászületsz, és veled az ország is.
Perceval!
Nem tudtam, mennyire üres a lelkem,
míg meg nem telt.
Készítsd fel a lovagjaimat! Még egyszer kilovagolnak királyukkal.
Túl sokáig éltem mások által.
Lancelot viselte becsületem, Guenevere a bűntudatom.
És Mordred a bűneimet.
A lovagjaim harcoltak ügyeimért.
Most, testvérem...
király leszek.
Őrök!
Lovagok!
Fegyvernökök!
Készüljetek csatára!
Guenevere!
Fogadd bocsánatomat...
nyugodjon meg a szíved!
Túl sokáig szenvedtünk.
Mindig szerettelek, most is szeretlek.
Királyként szerettelek.
Néha férjemként.
De az ember nem tud sokáig a napba nézni.
Bocsáss meg, hitvesem, ha tudsz!
Nem arra születtem, hogy emberként éljek,
hanem a jövendő emlékezet tárgyaként.
A lovagok társasága röpke kezdet volt,
szép kor, melyet nem lehet elfelejteni.
És mivel nem fogják elfelejteni...
e szép korszak újra el fog jönni.
Még egyszer ki kell lovagolnom lovagjaimmal...
hogy megvédjük, ami volt...
és az álmot, mely valóra válhat.
Megőriztem.
Remélni se mertem e hosszú évek alatt, hogy te őrzöd valahol.
Gyakran gondoltam rá,
hogy ezutáni életünkben,
mikor nem kell gondolnom a jövőre...
és csak férfi lehetek...
találkozhatunk megint és te eljössz hozzám...
magadnak követelsz...
Tudod, hogy a férjed vagyok.
Ez az álmom.
Csak én jöttem a fiammal.
A hercegség minden lovagja Mordred mellé állt.
Mi az a porfelhő?
Mordred serege.
Verjünk tábort éjszakára, és küzdjünk meg holnap!
Merlin!
Bár itt volnál mellettem, öreg barátom, hogy bátorságot adj!
Nincs olyan hadicsel, mellyel kifoghatnék Mordreden és Morganán.
Nagyobb szükségem van rád, mint valaha.
Hol vagy, Merlin?
Bár láthatnál...
ahogyan újra Excaliburt forgatom!
Arthur!
Hol maradtál annyi éven át?
-Igaz az, hogy Morgana... -Mesebeszéd.
Visszahoztál. A szereteted hívott vissza.
Oda, ahol most vagy,
az álmok birodalmába.
Csak álom vagy?
Egyeseknek álom...
másoknak rémálom.
Kay! Ébredj, bátyám!
Álmot láttam.
Merlinről?
Igen. Beszélt hozzám.
Én is róla álmodtam.
Merlin él.
Él az álmainkban.
Onnan beszél hozzánk.
Azt mondta, bátran küzdök majd.
Visszatértem, boszorkány!
Szép vagy!
Felséges!
Mindent tölem lopott varázserődet felhasználtad,
hogy ilyen fiatal maradj?
Maradt még az erődből...
hogy megküzdj Merlinnel?
Nincs miért félned egy öregembertől, akit réges-rég legyőztél,
aki csak azt akarja látni, mennyire hatalmas lettél.
Látod, Morgana, álommá tettél engem...
árnyékká.
Árnyékká.
Tán hatalmasabb vagy, mint én valaha.
Előidéztem a Sárkány leheletét,
hogy Uther az anyáddal háljon és királyt nemzzen.
Majdnem belepusztultam.
Te könnyedén elő tudnád idézni, nem igaz?
Nem látom a ködöt.
Elhalványult a te erőd is?
A varázsige!
Ez az!
Használd a varázsigét!
Elfelejtetted a teremtés varázsigéjét?
Használd!
Ez az!
Jól van!
Pompás!
Jobban csinálod, mint én valaha.
De vigyázz!
Tönkreteheti a szépségedet!
Köd kél.
Köd?
Az nem lehet.
Anyám megérzi az ilyesmit. Azt mondta, nem lesz köd.
Hátrányunkra lesz a csatában.
Merlin?
Hol vagy? Hol vagy?
Anyám!
Drága, édes fiam!
-Hol vannak? -Figyelj!
A ködben nem látják, mily kevesen vagyunk.
Ahogyan régen tettük!
Vágtára!
Hátulról támadnak!
-Megfordulni! -Hátul!
Mozogjatok, kutyák!
-Túl sokan vannak! -Nem bírunk velük!
Lancelot, te vagy az?
-Ez igaz? -Igen.
Lancelot velünk van!
Visszatért, velünk van!
Ó, lstenem!
Arthur!
Bocsáss meg!
A megváltásom az, ha a Kerek Asztal lovagjaként halok meg.
Az vagy, és több is annál!
A legnagyszerűbb lovag,
az vagy, mi a legjobb az emberben.
A régi seb, királyom.
Sosem gyógyult be.
Guenevere...
királyné megint?
Az, Lancelot.
Felszáll a köd.
Ne, Perceval!
Jer, apám!
Öleljük meg egymást végre!
Perceval!
Fogd Excaliburt!
Keress egy tavat,
melynek csendes a vize...
és dobd bele a kardot!
Ne!
Engedelmeskedj!
Tedd meg és térj vissza!
Amikor a tóba dobtad...
mit láttál?
Semmit...
csak a szél fodrozta a vizet.
Uram, nem tudtam megtenni.
Excalibur nem veszhet el!
-Lesznek... -Tedd, amit mondtam!
Egy nap eljő egy király...
és újra feltámad a kard.
Arthur!